Megjelent: Pedagógiai Szemle. LIII. évfolyam 2003. december 123-125. oldalak

Takács Viola: Baranya megyei tanulók tudásstruktúrái. Iskolakultúra. Pécs. 2003.

Vizuális statisztika az oktatás szolgálatában

A pedagógiai mérések korát éljük. Egyre több iskola veti össze saját tanulóinak teljesítményét különböző standardokkal a minőségbiztosítás jegyében. A diákok eredményit általában különböző átlagok segítségével hasonlítják össze, tudásuk szerkezetére pedig keresztelemzésekkel, különféle korrelációk kiszámításával próbálnak következtetni. A „Baranya megyei tanulók tudásstruktúrájái” című, az Iskolakutúra könyvek közt megejelent írásban Takács Viola arra mutat példákat, hogy a tanulók tudásának szerkezetét más módon is lehet vizsgálni, mely szemléletes megjelenítést is lehetővé tesz.

A műben a szemléltetéshez alkalmazott ún. Galois-gráfok hasznos kiegészítői lehetnek a tradicionálisan használt statisztikai eljárásoknak. A rajzokról sokszor könnyebb összefüggéseket leolvasni, például különböző sorrendeket, mint a sok számot tartalmazó táblázatokból. Az ábrák a számok helyett minőséget mutatnak, és nem egy esetben olyan következtetést is lehetővé tesznek, melyre a statisztikai módszer nem alkalmas. 
A kötetben összesen kilenc írás kapott helyet, változatos témákban, melyek a Galios-gráfok alkalmazási lehetőségeire mutatnak példát. Egyik a tanulók tantárgyi attitűdjeit, és annak időbeli változását elemzi. Kettő a tanulók iskolázásái terveivel foglalkozik. Két iskolai tantárgy, a fizika és a biológia (Gézci Jánossal közösen) esetében az 1995-ben Csapó Benő vezetésével Csongrád megyében elvégzett iskolai tudásmérés vizsgálatban használt tesztek Baranya megyei 2000-es felhasználsása során kapott adatok elemzése található a Galois-gráfok felhasználsával. Majd végül a Galois-gráfok számítógépes rajzolási lehetőségei zárják a kötetet Szigeti Márton tollából. Ismertetőnkben néhány számunkra érdekes és tanulságos eredményre hívjuk fel az olvasók figyelmét elsősőrban a fizika tanítására vonatkozóan. 
Az első tanulmányban 30 általános iskola 529 tanulójára kiterjedő attitűdvizsgálat eredményei olvashatók 15 tantárggyal kapcsolatban. Külön érdekessége a vizsgálatnak, hogy a tantárgyakat többféle (összesen 7) szempont mentén értékeltették a gyerekekkel, mint változatosság, egyhangúság, kellemesség, érdekesség stb. Így nem egy egyszerű lineáris sorrendet kaptak az egyes tantárgyakkal kapcsolatbab, hanem egy struktúrát. A két legkevésbé kedvelt tantárgyról is kideríthető volt ezen a módon, hogy annak dacára, hogy nem kedvelik a gyerekek, de azért mégis fontosnak és hasznosnak tartják. Ez azért fontos az elemzők számára, mivel a középiskola 11. évfolyamán elvégzett hasonló vizsgálat szerint a fizika és a hozzá „fezárkózott” kémia már sajnos egyetlen jó tulajdonsággal sem rendelkezik. A diákok szerint ezek a tantárgyak egyhangúak, fárasztóak, kellemetlenek, feleslegesek, nehezek, unalmasak és haszontalanok (20. oldal, 7.ábra). Ezeken az erdeményeken pedig komolyan el kell gondolkodni! Ez indkolja azt, hogy ismertetőnkben a fizikával kapcsolatos vizsgálatok eredményeit mutatjuk be picit részletesebben.
Az előbbiek miatt tanulságos lehet az ismeretőben kiemelten foglalkozni a fizika tesztek megoldása során elért eredményekkel, melyek betekintést mutatnak a gyerekek fizikával kacsolatos tudásstruktúráiba és annak fejlesztési lehetőségeire világítanak rá. 529 fő 7. osztályos tanuló által írt fizika teszt eredményeinek elemzését mutatja be a szerző. A feladatlapon egyaránt találhatóak voltak felidézést, alkalmazást és számítást igénylő feladatok, így ezen kategóriák mentén lehetett vizsgálódni. A kapott erdmény valójában nem meglepő, de akkor is tanulságos, melyet minden osztály esetében meg lehet tekinteni, hiszen ezek a könyv szerves részeként szerepelnek. Csak olyan gyerekek tudják a tanultak alkalmazását igénylő feladatokat megoldani, akik tudják a felidézést is, vagyis a felidézést igényló feladatokat is meg tudták oldani. Tehát az alkalmazások ráépülnek a felidézésre! A számítást igénylő feladatokat viszont már csak azok a diákok tudják megoldani, akik mind a felidézést, mint pedig az alkalmazást is tudják. 
A középiskolai tesztek esetében hét fokozatot különböztettek meg: jelenség, fogalom, fogalom vizuális ábrázolása, reláció, törvény, mértékegység és számítás. A gráfok elemzéséből a következő fontos megállapítások következnek. A jelenségek ismerete közel sem vezet annyi további ismerethez, mint a fogalomé. Tehát a fizikában az, hogy sok-sok jelenséget, kísérletet mutatunk be a gyerekeknek, az még nem elég, és nem fogja „megváltani” a fizika oktatását. (Ha így lenne, akkor éppen a fizikának és a kémiának kellene a legnépszerűbb tantárgyaknak lennie. De tudjuk, hogy ez éppenhogy nem így van.) Idézve a szerzőt: 
„A fogalmak definícióinak megadása ugyanakkor széles logikai, sőt ismeretelméleti kitekintést is megenged. Lehetővé teszi a foglamak és alapfogalmak megkülönböztetését, az érvényességi körök bemutatását, de a választott modellünkben rejlő önkényesség feltárását is. Magának a jelenségnek az ismerete nem szolgál magyarázattal, illetve bármilyen, nem tudományos magyarázat is adható rá.
A gráfokról leolvasott következtetés tanítási strtégiákban hasznosítható. Mivel a foglamak ismerete centrális szerepűnek bizonyult, célszerű, ha legnagyobb nyomatékkal és időben mielőbb (közvetlenül a jelenség bemutatását követően) megtanítjuk.”
Külön fejezetben vizsgálták a különböző absztrakciós szintű feladatok megoldásában elért eredményeket és a tanulók inteligenciaszintje közötti kapcsolatot. Az erdmények további érdekes adalékokkal szolgálnak a fizika tanítására vonatkozóan. A gyerekek viszonylag jó eredményeket értek el a törvények és a mértékegységek tudásában, melyek jól megtanulható tankönyvi mondatokat jelentenek, illetve sok gyakorlással egészen jó eremények érhetők el. Azonban ez nem sokat ér, ha nincs mögötte a jelenségek értő ismerete, a fogalmak tudása. Ugyanakkor a gyerekek által kapott osztályzatok jóval magasabbak, mint az a teszteredmények alapján indokolt lenne. És itt felmerül a gyanú, hogy a tanárok nem jelentéktelen része éppen ezt a „bemagolt” tudást értékeli. És ez a fajta tanári értékelés összecseng a biológia teszt kiértékelésekor tett megállapítások egyikével is, miszerint az osztályozás e tantárgy esetében is a bemagolható tudást értékeli nagyra. Ez pedig tökéletesen összhangban van azzal, hogy a magyar iskolarendszer sajátosága az ismeretközvetítő jelleg. De ugyanakkor szembe kell néznünk azzal is, hogy a jövő társadalma vélhetően nem ezt fogja értékelni, hanem a kreatív, problémamegoldó, alkotó embertípust, melyre a PISA 2000 vizsgálat erdményei (eredménytelenségei) is rámutattak. 
A tanítás – tanulási folyamat újragondolását igényli a magyar oktatási rendszer minden egyes tantárgy esetében mind azok tartalmában, mind pedig oktatási módszereik tekintetében. Ehhez a nem kis feladathoz adhatnak hasznos segítséget a tanárok számára az egyes osztályok tudásstruktúráját feltérképező Galois-gráfok.