Megjelent: : A Kémia Tanítása MOZAIK XIII. évfolyam 2005/1. szám 20-21. oldal

Inzelt György: Kalandozások a kémia múltjában és jelenében, Kémiai esszék. 220 oldal. Vince Kiadó, Tudomány – Egyetem sorozat. Budapest 2003.

Kiváló könyvet vesz kézbe az olvasó, amennyiben ezt választja. A kitűnő stílusban megírt esszék tanulságosak és elgondolkodtatóak lehetnek mind a természettudományi érdeklődésű, mind pedig a humán beállítottságú olvasók számára. Nagyon sokat segíthet a tanárkollegák számára abban, hogy oktatómunkájuk során a diákoknak ne csak mindig a végeredményt, a megtanulandó törvényszerűségeket adják, hanem kiváló alapot nyújt ahhoz, hogy bemutathassák egy-egy új gondolat, felfedezés útját is. Ez utóbbi is roppant lényeges elem kell legyen, ami pedig sokszor elsikkad, mondván nincs rá idő. 
A természettudományos témák feldolgozásához valóban nem sok tanóra áll a pedagógus rendelkezésére. De közösen el kell gondolkodnunk azon, hogy mit is tartunk fontosnak, miért is tanítunk természettudományt az iskolában. A legfontosabb ismeretek megtanultatása mellett legalább annyira fontos azok gyakorlati alkalmazása és az is, hogy az adott felfedezés mennyiben segítette elő az emberiség kényelmesebb, jobb életlehetőségeit. Ha napjaink emberének olyan körülmények között kellene élnie, mint ami pl. a középkorban általános volt, fel lennénk háborodva. De, hogy napi kényelmünk, természetesnek vett szolgáltatásaink, mint világítás és a különböző elektromos eszközök használata, a legkülönfélébb gyógyszerek, a közlekedés stb. rendelkezésünkre állhassanak, az mind a természettudományos ismeretek fejlődésének köszönhetők. 
Sok megoldatlan kérdés van napjainkban is, melyekre a megoldást csakis a természettudomány adhatja meg. Vagyis a természettudományoktól elvárjuk, hogy változzanak, fejlődjenek a megismerési módszerek. Tehát sohasem beszélhetünk véglegesen lezárt ismeretrendszerről. A tudományos gondolatok változásának bemutatása ezért igen fontos feladat, melyet a múlt tanulmányozásával tehetünk meg. A könyv mindkettőhöz komoly segítséget nyújt. 
	Az első fejezet a galvánelemek kialakulását és az azóta befutott „karrierjét” mutatja be különös tekintettel az űrhajózásra. A második fejezetben olyan polimerek tulajdonságait elemzi, melyek vezetik az elektromos áramot. A harmadik fejezet a pH definíciójának problematikájával foglalkozik. Ez azért is érdekes, mivel az iskolai munka során általában fel sem merül, hogy ez a fogalom valójában nem is olyan egyértelműen definiálható, mint amilyennek sokan gondolják. E fejezet végén rámutat arra, hogy ténylegesen sok foglom értelmezésével vannak problémák és nem csak a kémia területén. Az 5. fejezetben a „nehézfémek” fogalmának, illetve e fogalom lehetőség szerinti elkerülésének éppen ezért egy teljes fejezetet szentel a szerző. A negyedik fejezet a nemesfémek történeti bemutatásához nyújthat nagy segítséget a kémiatanár számára.
	A hatodik fejezet a fizikai kémia rejtelmeibe vezeti be az olvasót. A termodinamikai alapfogalmak, mint hő, hőmérséklet kialakulásától kezdve egészen a modern kémiai termodinamika kialakulásáig kaphatunk képet e területről. A hetedik fejezet címében feltűnik Einstein neve, mely bizonyára furcsa lehet egy kémiatanár számára. Mi köze lehetett Einsteinnek a kémiához? Őt a nagyközönség inkább a relativitáselmélet megalkotójaként ismeri. Ellenben abban a híres 1905-ös évben három tanulmánya jelent meg az „Annalen der Physik” hasábjain. Egyik a relativitáselmélet alapgondolatait tartalmazza, egy másik a fotoeffektust tárgyalja, a  számunkra érdekes, harmadik pedig a Brown-féle mozgással foglalkozik. Az e cikkben írtak néhány olyan alapvető szemléletbeli hibájára mutat rá a szerző, melyek napjainkban is elterjedtek. 
	A nyolcadik fejezet a felületek kémiájának kialakulását mutatja be az ókortól napjainkig. Ebben a fejezetben mutat rá arra a szerző, hogy sajnos a nők közül mennyire kevesen foglalkoztak a természettudományokkal, melynek persze ismert okai vannak, hiszen sokáig még egyetemre sem járhattak. Ennek ellenére a felületi jelenségek tudományos igényű vizsgálatának egyik úttörője Agnes Pockels (1862-1935) volt, aki a konyhai munka közben a mosogatóvízzel kezdett el kísérletezni. 
	A kilencedik fejezet a mikrovilág vizsgálati lehetőségeit mutatja be a közönséges mikroszkóptól egészen az atomokat is láthatóvá tevő atomerő mikroszkópiáig. Az utolsó, tizedik fejezet az elemek elnevezésével foglalkozik, különös tekintettel 100-as rendszám felettiekre. A szerző megadja a végső megegyezéssel megalkotott neveket, mely szerint célszerű kijavítani a tankönyvekben és a kémia előadók falán szereplő periódusos rendszert.
A könyvet Függelék zárja, mely tartalmazza az ajánlott irodalmat és a Névmutatót.